Opp med lyset!
Fem minutter!
- Alle på plass! - Hysj!
Jeg elsker premierer!
- Står til? - God aften, Charles. Møt min hustru.
Lady Herbert! Får jeg kysse ditt kinn?
- Et av Barries beste? - Skotten har vært genial igjen.
Det beste jeg har satt opp på 25 år. Investorer i New York er interesserte.
Vi ses på Broadway!
J. M. BARRIES DRØMMELAND
Førsteposisjon, folkens!
Stå klare, mine damer og herrer.
lnnta åpningsposisjonene.
Stå klare til første scene.
Publikum kommer inn. Stå klare.
Bra oppmøte. Bra oppmøte i aften.
- Fint. Hvor lenge er det til? - Ti minutter.
Jeg elsker premierer! Jeg vil danse med din kone på festen.
Du godeste. Står til, John?
Det beste jeg har satt opp på 25 år.
Hei, George. Har du utsatt ferien for min skyld? Du vil ikke angre.
- Har du billettene? - Ja da.
Der er fru Barrie. Vi hadde håpet å få snakke med din mann før forestillingen.
- Har du sett ham? - Jeg vet faktisk ikke hvor han er.
Vi savner å se deg på scenen. Du var så god.
Ja, det er en stund siden nå.
- Finner dere plassene deres? - Å, ja da.
Da ses vi på festen.
Kan du finne hr. Barrie og si ham at det er hans stykke som spilles i aften?
BASERT PÅ STYKKET "MANNEN SOM VAR PETER PAN"
Da lukker vi dørene.
INSPIRERT AV SANNE HENDELSER
Jeg vil ikke uleilige deg. Jeg kan vente i butikken.
Nei, nei. Det er hustrig der, mens det er fyrt opp her.
Unnskyd, sir.
Fru Barrie ba meg minne Dem om at stykket har begynt. Det ser De jo.
De hater det. Det er som hos tannlegen der inne.
- Jeg vil ikke si de hater det. - Hva tror du? Liker du det?
- Jeg er ny her. - Ja eller nei?
- Jeg er ikke kvalifisert til å ... - Er det søppel?
- Søppel? - Kom igjen, bare si det.
- Vet ikke om jeg ... - "Det er ei kuruke, hr. Barrie".
- Jeg visste det. - Jeg har ikke sett det engang!
Hjertelig takk.
Får jeg se på Dem et øyeblikk, min herre?
Forskrekkelig.
- Vrøvl fra ende til annen. - Ja, avsindig kjedelig.
- Si farvel til investeringen din. - Hyggelig å se deg.
- Vi tar igjen med neste. - Naturligvis, James.
- Jeg vet du la mye i dette. - En formue. Men jeg tåler å miste den.
- Gjør du? - Nei. Står til?
- Arthur. - James. Vi savnet deg på siste møte.
Vi lurte på hva hobbyen din var: skriving eller cricket?
- Du ville snakke med hr. Barrie? - Ja, men la oss ikke forstyrre dem.
Hvorfor ikke?
- Problemet er slagrekkefølgen. - Det er riktig.
- James? - Hallo, kjære.
Du husker herr og fru Snow, ikke sant?
De har ventet på å få møte deg i hele aften.
Skuespillet ditt i aftes, det var forbløffende, ikke sant?
Var det?
Tusen takk. Så vennlig. Glad dere likte det.
- Hvordan synes du at det gikk? - Jeg tror jeg kan gjøre det bedre.
BARRIES STYKKE IMPONERER IKKE
- Mary? Hallo? - Ja, James?
Jeg går til parken. Vil du bli med? Det er nydelig vær ute.
Du skal arbeide, ikke sant?
Muligens. Ja.
Da skal du få arbeide i fred.
- God morgen, hr. Barrie. - God morgen, Emma.
Ha en god dag.
Flink bisk! Ta den!
Sånn ja, flink bisk. Ta den! Bra.
Hvem hører du til?
- Unnskyld, men du står på ermet mitt. - Gjør jeg?
Beklager så meget.
- Men du ligger altså under benken min. - Jeg må nok det.
Den onde prins George har kastet meg i fangehullet.
- Beklager å bry deg. - Det er vel ikke mye å gjøre med det?
Kanskje jeg kan lure inn en nøkkel til deg?
Ikke ta den sjansen. Den onde prins George har torturert mange.
Plager han Dem? Min bror kan være uhyre irriterende.
Prins George, formoder jeg? Du må være den tyrannen som fengslet ham?
Ikke så forferdelig, men en myndig monark.
Og hva har ... Hva heter du?
- Michael. - Hva er Michaels forbrytelse?
- Han er min yngre bror. - Ja, da så.
- Beklager, kan ikke befri deg. - Det er greit.
- Får vi leke med hunden? - Ja da.
Dette er Jack, nr. 2 i arverekkefølgen. Michael er bare nr. 5.
- Og sitter fengslet for det. - Unnskyld. Plager guttene deg?
- Vi plager ham ikke, mamma. - Kom ut derfra.
- Kan ikke, jeg er fengslet. - Å, jeg skjønner.
- J.M. Barrie. Gleder meg. - Forfatteren? Sylvia Llewelyn Davies.
- Er du forfatter? - Han skriver skuespill. Og er berømt.
- Vi forstyrrer deg. - Slett ikke.
- Hvor er Peter? - Hva har du skrevet?
For tiden lever jeg av -
- å underholde prinser og deres hoff med min tamme bjørn, Porthos.
Be Peter om å komme hit, så skal jeg -
- gi en forestilling i bytte mot denne fangens frihet.
Greit nok.
Nå ... ber jeg dere legge spesielt merke til ... tennene.
Ublu domptører vil vise frem en bjørn uten tenner, -
- og andre feiginger vil tvinge på den en munnkurv.
Bare en sann mester vil prøve triksene uten sikkerhetsforanstaltninger.
Hva hentet du meg for?
- Peter. - Det er absurd, det er bare en hund.
Kom nå, kjære.
"Bare en hund"? "Bare"? Porthos, ikke hør på ham.
Porthos drømmer om å være en bjørn, og disse drømmene vil du knuse?
For et fryktelig, lyseslukkende ord.
Som å si: "Han kan ikke bestige det fjellet, han er bare en mann".
Eller: "Det er ingen diamant, bare en sten".
"Bare" ...
Greit da.
- Gjør ham om til en bjørn, om du kan. - Peter! Ikke vær uforskammet.
Med slike øyne, er jeg redd du aldri får se det.
Derimot, med bare en smule fantasi, -
- kan jeg snu meg rundt og se -
- Den store bjørnen Porthos!
Dans med meg.
Den store bjørnen Porthos!
Tusen takk. Jeg har nok aldri sett liknende.
Vi er her hver dag. Og bjørnen er alltid glad for å opptre.
- Kan hende vi ses her i morgen, da. - Kan hende.
- Peter, opp og hopp! - Ha det.
- Peter, likte du det ikke? - Jeg har sett bedre.
Michael ville ha bjørnen som medfange.
Peter insisterte på at Michael ikke var fange og at Porthos ikke var en bjørn.
Jeg håper virkelig å møte dem i morgen.
- Hva heter hun? - Sylvia.
Fru et eller annet Davies.
- Llewelyn Davies? - Kjenner du henne?
Jeg vet hvem hun er, selvsagt. Hun er av familien Du Maurier.
Faren var kunstmaler.
Broren er skuespiller, og det var noe tragisk som hendte hennes mann.
Å, ja. Han døde.
Kreft i kjeven, tror jeg.
Så fryktelig.
Han etterlot henne fire gutter og ingen inntekt å skryte av.
Hadde det ikke vært for hennes mors hjelp ...
James, -
- vi må invitere dem til middag.
- Må vi? - Absolutt.
Jeg har alltid hatt lyst til å møte Madam Du Maurier. Hun kjenner alle.
Hva skriver du om?
Ikke noe vesentlig.
Jeg kan ikke skrive noe.
Har du noensinne skrevet dagbok?
Prøvd å skrive et skuespill?
Hvordan vet du det da?
Jeg vet det bare.
Jeg skjønner. Hvor er din mor og resten av guttene i dag?
Hjemme. Mor har et snev av forkjølelse.
Men de vil nok gjerne treffe deg. En ettermiddag.
Jeg skal la deg få skrive.
Peter.
Vi ses senere, da.
- Hvorfor sa du ingenting? - Du visste også det ikke var bra.
Jeg fornyet leien av teateret. Og beholdt skuespillerne.
- Jeg har ikke et nytt stykke. - Det vet jeg du får.
- Får du ikke? - Vi får se.
Signer for lagringen, hr. Frohman.
Det skulle ikke tas alvorlig.
Vet du hva? De forandret det.
- Forandret hva da? - Kritikerne.
De gjorde det til noe viktig.
Hva heter det?
- Skuespill. - Skuespill.
- Hit med gutten, slemme indianer!. - Vårt folk lære gutt indianervis.
Vår høvding Rennende Nese, lar ham aldri gå.
Jeg såret. Knapp tid.
Gå du. Fly som en ørn over fienden.
Fly til vår høvding. Fortell om mitt modige nederlag.
- lndianere kan da ikke fly! - Naturligvis. Kom igjen!
- Hør på oss, gutt. Han bortførte deg. - Ikke sant! Vi bortfører ingen!
Du gått vill, gutt. Jeg lære deg krigers vis. Jeg ta deg som min egen sønn.
Du er ikke faren min!
- Jeg har ham! - Slutt, dere to!
- Å, så farlig du er. - Jeg advarer deg.
- Å, hjelp! Kan vi ikke ha det litt gøy. - Gi dere!
Jack!
Peter!
- Jeg er fryktelig lei for det. - Det var ikke din feil.
- Det kan ha vært det. - Du fikk ham da med på leken.
- Ja, det var enormt vellykket. - Det er mer enn jeg har klart.
Peter har ikke vært seg selv siden faren døde.
Jeg tror ikke han har grått skikkelig.
- Sorg griper alle på forskjellig vis. - Ja, den gjør så.
Min kone vil gjerne be deg og guttene til middag.
Og gjerne din mor, også.
Så snilt. Det ville være hyggelig.
Neimen, så flotte dere er, alle sammen!
Fru Du Maurier, for en skam at vi ikke har møttes før i aften.
Så snilt av deg å si det.
Jeg har vært på veldedighetstilstelninger mange ganger-
- og sett navnet Deres blant organisatorene.
Det er noe jeg svært gjerne ville ønske å gjøre selv, -
- om jeg bare hadde tid.
Mitt problem er å finne tid til alt annet. Jeg driver to husholdninger.
Sylvia mener hun kan klare seg uten husholderske.
- Jeg har plass til oss alle, men ... - Ikke nå er du snill, mor.
- Vi hjelper med å holde huset i orden. - Ikke avbryt, George. Noe så uhøflig.
Hr. Barrie, jeg forstår det slik at De er mine barnebarns lekekamerat?
De bærer over med meg.
Tvert i mot. Her om dagen utforsket vi det mørkeste Afrika ute i haven.
Hr. Barrie ble syk av bittet fra en ... Hva var det igjen?
Tsetseflue. Skrekkelige saker.
- Han hovnet opp som en flodhest. - Fingre som pølser!
Jeg måtte fløte ham nedover elven som en annen flåte!
Men vi fikk mye fisk, ikke sant?
James.
Vær så snill.
- Ha det. - Hjertelig takk.
- En deilig aften. - Farvel.
Vel, det var en flause.
Smertelig å se.
Jeg hadde det da hyggelig.
Gi deg, James.
"Mitt problem er å finne tid til alt annet".
- Jeg har aldri kjent meg så bedømt. - Hva mener du?
Tenk en voksen mann som leker med barn hele dagen!
Jeg tror ikke de er den sosiale kontakten vi håpet på.
Jeg bare nøt deres selskap.
Han har vært en god venn, mor.
Ja, men hva betyr det? Du har vel ikke tenkt ...
... å fortsette å tilbringe ettermiddagene med de barna?
I dag, kun ved vindens hjelp, -
- samt sin fysiske styrke, vil George Llewelyn Davies -
- utfordre atmosfærens ytterkant.
- Kom igjen! - Du ødelegger den!
- Den trenger bare mer fart. - Jeg vil prøve!
Vent litt, George. Jeg tror den trenger en hale.
- Her, James, dette passer. - God idé.
- Nei, det er ikke tungt nok. - Kommer du, Peter?
Nå går det bra.
Porthos, gi oss bjellen din. Bra.
- Michael? Har du lyst til å prøve? - Ja, gjerne.
- Han kan ikke løpe fort nok. - Å, jo da.
- La ham prøve, Jack. - Hold dragen, George.
Kom gutter, vi går opp igjen.
George, hold den opp. Nå må du løpe. Klar?
- Løp! - Løp, Michael!
- Jeg sa det ikke ville gå. - Han er ikke rask nok.
Det nytter ikke hvis ingen tror på ham. Tilbake til startposisjonen, Michael.
George, du tar dragen. Nå vil jeg ikke ha et eneste snev av tvil!
- Vi må få dragen i luften. - Vinden øker.
- Du klarer det. Hold stramt! - Løp, Michael!
- Hva skriver du om nå? - Jeg gjør notater.
Vet aldri helt hva de handler om til jeg leser dem senere.
Noe om dragen?
Hvorfor spør du om det?
Jeg vet ikke.
Hvis jeg var forfatter kunne jeg fortalt en hel historie om drageflygingen.
Kanskje du skulle det. Det er en fantastisk idé. Hvorfor ikke prøve?
Håper du ikke har snakket for alvorlig med ham her.
Nei, vi snakket en smule tøv, faktisk.
- Kan vi ha ham til middag? -Be ham til middag. Ikke spise ham.
Du er hjertelig velkommen.
Sylvia? Hr. Barrie? Hvor har dere vært?
Flydd med drage og hatt det herlig. Jeg visste ikke at du skulle komme.
Å? Da må du ha glemt det. Jeg har tatt med mat.
- Det behøvde du da ikke. - Det fins jo ikke mat i huset.
- Ikke vent til skapene står tomme. - Vær så snill, mor.
Tørk føttene. Det er tråkket nok som det er. Skulle ikke du hjelpe til?
En jakke, Michael. Ja, og en kleshenger. Bra.
- Ses vi i morgen? - Nei.
- I morgen skal du hjelpe til i huset. - Mor, dette er virkelig unødvendig.
Du kan ikke klare alt selv. Se på deg.
Du er helt rød. Du sliter deg ut.
Takk for en deilig dag, James.
Fra i morgen av skal vi ha litt disiplin her.
Ingen av dere slipper unna.
- God aften, hr. Barrie, - God aften, Sarah. God aften, Emma.
- Du gikk glipp av maten. - Kan hende jeg tar noe senere.
Er du sikker? Det var nydelig mat. And.
Sarah lot Emma lage den.
Er det sant?
Hva sier du til å låne ut Emma til Davies en gang i blant?
Så fru Davies nøt måltidet hun fikk her?
Jeg tror bare hun kan trenge en hjelpende hånd.
Så omtenksomt av deg.
Kanskje vi skal sende med noe av sølvtøyet òg?
Og hva med lintøy? Skulle ikke forundre meg om noe av hennes er slitt.
Gi deg, Mary.
Kanskje hun kan sende over noe av det vi har gått tom for?
Min mann, for eksempel.
Vi ser ham knapt her.
Det later ikke til å ha plaget deg nevneverdig på en stund.
Fyrster og fyrstinner:
Deres kongelige høyhet, Kong Michael den vennlige, rikets beskytter.
- Septeret er av tre. - Ja, vi har et stramt budsjett.
Alle tror det er av gull, men det er bare et gammelt trestykke.
"Man tager hva man haver", Peter. Så vi har tatt et trestykke -
- og forvandlet det til et utsøkt gullsmedarbeid.
- Vær så god. - Hva er dette?
Store forfattere begynner med fin lærinnbinding og en anstendig tittel.
Åpne den.
"De skibbrudne guttene."
"En nedtegnelse av brødrene Davies fryktelige eventyr."
"Ført i pennen av Peter Llewelyn Davies."
Kipling ville solgt bestemoren sin for en slik tittel.
- Jeg aner jo ikke hva jeg skal skrive. - Skriv om alt mulig. Om familien din.
- Om hvalen som snakket. - Hvilken hval?
Den som er fanget i fantasien din og som så gjerne vil ut. Kom og sitt.
Jeg skriver selv om brødrene Davies eventyr.
- Et teaterstykke? - Ja, nemlig.
Og vil føle meg svært beæret om jeg får bruke navnet ditt til en av rollene.
Hva skal jeg si?
Si ja.
Godt.
- Porthos, det er mitt! - Jeg vil ikke legge meg!
Du skulle ha lagt deg for en halvtime siden.
Jeg har visst slakket på disiplinen.
Nonsens. Små gutter burde aldri sendes til sengs.
De våkner alltid en dag eldre. Og så er de voksne før du vet ordet av det.
Faren deres hadde vært forferdet. Han tillot aldri hunder i huset heller.
Sistemann til sengs er en hårete padde!
Du betyr mye for guttene mine.
Spesielt for Peter.
Jeg tror Peter prøver å bli voksen for fort.
Han tror kanskje at som voksen lider man mindre når man mister sine kjære.
Jeg mistet min storebror David da jeg var på Peters alder.
- Det knuste nesten min mor. - Så leit.
Stakkars moren din. Jeg kan ikke forestille meg å miste et barn.
Ja.
Hun forlot ikke sengen på måneder. Ville ikke spise.
Jeg prøvde alt for å muntre henne opp. Men det var bare David hun ville ha.
Så en dag -
- tok jeg på meg Davids klær -
- og gikk inn til henne.
Du må ha skremt livet av henne.
Jeg tror faktisk det var første gang hun virkelig så på meg.
Og det var enden på gutten James.
Jeg pleide å si at han var dratt til Drømmeland.
- Hvor hen? - Drømmeland. Et vidunderlig sted.
Jeg har aldri fortalt dette til noen.
Noensinne.
Hvordan er det der, i Drømmeland?
Jeg skal ta deg med dit en dag.
- Vent litt, James, er han en alv? - Nei, han er barndommens frie ånd.
- Og Tingeling er en dame? - Nei, hun er en alv.
- Han er gutten som aldri blir voksen. - Hvordan kan noen være barn for evig?
Han tror bare. Han ser for seg livet slik det burde være og tror på det -
-til det blir slik.
Jeg er din venn. Du har nettopp hatt en fiasko.
Du har en mann som er en alv, og en pike som heter Tingeling, -
- og et sjørøverskip omgitt av tonnevis med vann på scenen. Det er mye vann.
- Og det er mye penger. - Ja, men vi kan få til narrevann.
Da blir nok stykket ditt en fulltreffer. Jeg vil se for meg livet slik jeg vil.
Så vil pengene til oppsetningen ved trolldom åpenbare seg for meg.
- Hvordan ender klokken i krokodillen? - Den svelger den.
- Hva ble det? - Flott.
Endelig har jeg tort å be guttene med på en kamp, og så må vi ydmykes slik.
- Perfekt, egentlig. - Du er mye sammen med dem, hva?
- Hver ledige stund. - Så hyggelig for deg.
Fru Davies later også til å hygge seg.
Men du bør være klar over hva visse sier.
Jeg hadde ikke nevnt det, om jeg trodde det var hold i ryktene.
Overrasker meg ikke. Hva sier de, da?
Jo ... at du tilbringer mer tid med fru Davies enn din egen kone.
Hun er enke og ...
Jeg er en venn, det er alt.
Folk lurer også på måten du tilbringer tid med guttene. Samt hvorfor.
Det er uhyrlig.
Hvordan kan noen tro noe så ondt? De er jo barn, uskyldige barn.
Man finner seg et snev av lykke, og det er det alltid noen som vil ødelegge.
Jeg tror neppe det er mange som vil tro slikt vås.
Hvorfor sitter de alene da?
Er man blitt offer for folkesnakk, blir man holdt øye med.
Folk ser etter måter å dra en ned på.
Har ikke din kone noe i mot at vi bruker feriehuset i sommer?
- Hun er der aldri mer. - Det er skjønt å komme vekk.
- Vil du besøke oss? - Naturligvis. Alle på plass?
- Får jeg kjøre, onkel Jim? - Nei.
Unna vei, ellers lager jeg fårikål av dere.
- Er vi fremme snart? - Snart.
Jeg ser huset!
Ikke riv i stykker klærne deres ute.
- Kom, bli med meg! - Forsiktig med brenneslene!
- Vil du se resten? - Ja.
Flott. Denne vei.
Hallo! Du unnslipper ikke kaptein Svartsmusket.
Til skipet med deg.
Du kan velge om du vil bli pirat som oss, eller om du vil kastes til haiene.
- Fantastisk! - Kanskje krokodillene?
- Ingen unnslapp, kaptein. - Utmerket utført, kompis.
Dette er din eneste sjanse til å si noe.
Hvem av dere vil knytte liv og skjebne til havet?
- Jeg! - Vent litt.
Til å entre det farligste kapittel i deres unge og snart bortkastede liv?
Hva sa du? Kniser du? Ombord på mitt skip?
- Hva sa du? - Jeg er rede, kaptein!
- Hva heter du? - Krølla. Den eldste og klokeste.
Skjær ham løs. Velkommen ombord, Krølla. Jobben din blir å svabre dekk.
Og hvem er du, unge mann?
Kvessa, strupekutteren. Fryktet av menn og beundret av damene.
Velkommen ombord, Kvessa. Du får pusse treverket.
Grip tak i riggen.
- Og du, gutt? - Jeg er Peter.
Det er ikke et sjørøvernavn! Hva med Jim Jugeren?
Nei. Bare Peter. Jeg liker navnet mitt.
Greit nok.
Som straff for mangel på et spennende sjørøvernavn -
- skal Peter gå planken. Skjær ham løs.
Ta dette manuset.
Unge mann ...
- Og du spiller? - Gutten.
Kanskje du fikk feil manus? Hr. Barrie?
Det må være en feil her. Det står at jeg skal spille barnepasseren?
Du er egentlig ikke barnepasseren. Du er en hund.
- Hva? - En newfoundlender.
I en svær, raggete hundedrakt.
Vi har ikke funnet Tingeling. Han kan spille henne.
Nei, ærlig talt. Tingeling er et lys som farer omkring på scenen.
- Jeg er litt bekymret for dette. - La oss se.
Vi har John Darling, Michael Darling, Tigerlilje, Smisk.
Det er et dukketeater. Tuta, Kvessa, Krølla ...
Navnene er latterlige når man ser dem sammen. Kaptein Krok.
Hallo James. Du har gått fra vettet.
- Hvordan gikk prøven? - Flott.
Det går ... helt fint.
- Flott. - Ja, takk.
Hallo.
- Hvordan var turen? - Temmelig lang. Jeg er utslitt.
- La oss få i deg litt te. - Det vil gjøre godt. Takk.
- Kan du bli med til lekehuset? - Om et øyeblikk. Han kom nettopp.
Men jeg sa jeg skulle hente ham. De sender alltid Peter til å hente ting.
Jeg sa: "Jeg gjør det." Det ødelegger overraskelsen.
- Hvilken overraskelse? - En diger en.
Vi har brukt hele dagen på å forberede den. Alle venter på deg.
- Da må vi ikke la dem vente. - Ikke si at jeg fortalte overraskelsen.
- Du sa jo ikke hva det er. - Jo, jeg gjorde det, det er et stykke.
- Fantastisk. - Fru Ursulas begredelige skjebne.
Et stykke i én akt av Peter Llewelyn Davies.
- Det er bare noe tøys. - Det håper jeg da. Kom an.
Jeg ville bare prøve meg på å skrive. De andre gjør en god jobb, i hvert fall.
La oss se det, da.
Fru Ursulas begredelige skjebne:
Tidlig en morgen satte Ursula, herr og fru Dubons aller skjønneste datter, -
- kursen opp trappene til den store katedralen for å be til sin helgen.
Da hun nådde katedralens dør, -
- våknet fabeldyret som voktet det hellige huset og kastet seg over henne.
Folkene i landsbyen sprang og gjemte seg, men Ursula skled i trappen, -
- og fabeldyret senket seg over henne, grep rundt henne med vingene sine -
- og bar henne høyt opp blant katedralens spir og tårn.
Fortsett.
En ung knekt som het JM Barnaby kom til landsbyen.
- Han svor å sette en stopper for ... - Sylvia.
- Hva er det? - Mor.
- Nei, James. - La oss få henne opp til huset.
Hun sier selv det ikke er noe alvorlig.
Men hun fikk knapt puste.
Man kan ikke behandle en pasient som ikke medgir at det er noe galt.
- Prøv å få henne til å forstå det. - Jeg skal gjøre så godt jeg kan.
Med flat hånd, slik.
Og så ... au!
Og så slik.
Kom inn.
Legen følte seg ikke kvalifisert.
Han vil at du drar til sykehuset for flere prøver.
Tull. Når skulle jeg få tid til det?
- Familien har hatt nok av sykehus. - Kanskje de kan hjelpe deg.
Jeg vet hva de kan gjøre for meg. Jeg så hva de gjorde for min mann.
Nei, James. Sykehus har ingen interesse. Men aftensmat, derimot.
Hva har dere bestemt å fortelle oss? At det bare er forkjølelse?
- Vi bestemte ingenting. - Ikke lyv!
- Jeg orker ikke at voksne lyver! - Jeg vet ikke hva som er galt.
Far kunne ta oss med på fisketur, sa hun. Men han døde neste morgen.
Det var ingen løgn, Peter. Det var din mors håp.
Han hadde knapt rørt seg på en uke! Men jeg begynte å planlegge turen!
Jeg vil aldri lyve for deg. Det lover jeg.
Nei! Alt du gjør er å lære meg å finne på dumme historier -
- og å late som om ting ikke skjer inntil ...
Jeg vil ikke! Jeg er ikke blind! Jeg vil ikke gjøres narr av!
Hva er det? Peter!
Skuespillet!
Kjære, jeg ville jo se det ferdig.
Magien ble litt borte, hva?
Bare på grunn av en dum forkjølelse.
Jeg prøvde å få med den tanken at borgerrettigheter overkjøres, -
- og at styresmaktene ikke har rett.
James.
- Du husker Gilbert Cannan, ikke sant? - God aften.
Hr. Cannan har jobbet med komiteen mot offentlig sensur.
- Jeg vet hvor engasjert du har vært. - Han ville snakke med deg.
- Jeg trodde du ville komme mye før. - Det har vært en lang aften, Mary.
- Om jeg visste hvor sent det ble ... - Kanskje vi kan møtes en annen gang.
- Ikke så sent. - Gjerne det.
Da snakkes vi siden. Takk for tålmodigheten, fru Barrie.
Hr. Barrie. God natt.
Skal du ikke si noe?
Hva vil du jeg skal si?
"Merkelig så sent hr. Cannan ble?"
Og hva kommer så?
"Ikke senere enn du kom hjem, James." "Og hvordan har fru Davies det i aften?"
- Å, ja, det ville jeg kunne svare på. - Hvordan våger du?
- Dette er ikke et av stykkene dine. - Det vet jeg.
Det er ganske alvorlig.
Men jeg er ikke klar for denne samtalen.
Vi kan vel snakkes i morgen tidlig? Så god natt.
Hr. Barrie. Er ikke denne litt vel trang?
Nei, den er nærmest posete, faktisk.
- Ta den inn litt der. - Det er veldig stramt.
Kanskje en plankebit til å ranke ham opp.
- En plankebit? - Litt ved skuldrene.
Ellers er det strålende.
- Du blir syk i morgen. - Jeg blir syk i kveld.
James. Vi sitter og drikker te.
- Du husker naturligvis min mor? - Ja. Hvordan står det til?
- Får jeg ta hatten din? - Det holder, gutter.
Ikke spring omkring i huset. Dere kan knuse noe. Vekk fra døren nå.
Jeg vil gjerne ha et ord, før du går. Det tar bare noen minutter.
- Gå og lek i hagen. - Er han i trøbbel?
Jeg har vært alene med bestemor, og vet hvordan det er.
- Skal vi gå inn på arbeidsværelset? - Kan du ikke gå ut til dem?
- Jeg beklager å forstyrre. - Lukk døren, er du snill.
Sylvia sier du har tilbudt henne tjenerskapet ditt?
- Vel, ikke helt. - Det er ikke nødvendig.
Det er naturligvis opp til Sylvia.
Det er opp til meg, hr. Barrie. Du forstår, jeg flytter inn her nå.
- Flytter du inn her? - Jeg går dit det er mest behov for meg.
Jeg kan se til at denne husholdningen drives uten din veldedighet.
Jeg ville bare hjelpe, som en venn.
Aner du hvor mye ditt vennskap har kostet min datter?
- Eller er du virkelig så selvgod? - Unnskyld?
Kan du ikke se hva et besøk på sommerstedet til en gift mann -
- gjør for en enkes fremtidsutsikt?
Sylvia behøver å finne seg en mann. Guttene behøver en far.
Du ødelegger ethvert håp familien har om å finne seg til rette igjen.
- Jeg vil bare familiens beste. - Jeg skal passe på dem.
- Du har din egen familie å ta deg av. - Hva foreslår du?
At du bør beskytte det du har. Det er akkurat hva jeg gjør.
Jeg var så sikker på at jeg ville finne det her. Små innrømmelser.
Jeg skriver ikke kjærlighetsbrev i dagbøkene mine.
Nei.
Men du skjønte hvem jeg mente?
En liten trøst, faktisk. Det betyr at jeg kjenner deg litt likevel.
Du behøver ikke stjele dagboken min for å bli kjent med meg, Mary.
Jeg kunne jo bare gå og se stykkene dine.
Jeg var håpløst naiv da jeg giftet meg med deg.
Jeg så for meg at begavete mennesker stakk av til et hemmelig sted -
- der gode idéer fløt omkring som blader om høsten.
Og håpet at du i det minste én gang ville ta meg med dit.
Et slikt sted finnes ikke.
Jo, det gjør det.
Drømmeland.
Det er det beste du har skrevet, James.
Familien Davies vil nok elske verdenen du har skapt til dem.
- Skulle bare ønske jeg var en del òg. - Jeg ville du skulle være det.
Jeg så oss for meg dra på flotte eventyr så snart vi kom sammen.
Men så flyttet vi til huset her og du begynte å ommøblere.
Hva skulle jeg gjøre? Du var alltid borte.
Satt og stirret inn i andre verdener som om jeg ikke fantes.
- Gi meg litt tid til å skrive ferdig. - Sammen med din muse?
Nei, jeg er lei av å vente. Lei av å se ut som en narr.
Jeg kan ikke gi opp stykket.
Naturligvis ikke.
Bare kom hjem til meg når dagen er omme.
Øv, og kom hjem til middag. Ikke flere turer på landet eller i parken.
Kan du ikke satse mer på oss enn som så , -
- må vi gjøre det slutt.
Og det vil jeg.
Ynkelig.
Nanny?
Hva?
- Først pyjamasen, så rer du sengen. - Med potene?
Re sengen med potene og ta pyjamasen med tennene.
For siden du er en hund, så mangler du passende lemmer.
Jeg har ingen tenner heller.
Jeg kan ikke se, kan ikke puste. Alt jeg har er gummisnuta her.
- Kan vi ordne ham tenner? - Han kan få mine.
Vi skaffer deg tenner. Skal vi ta en liten pause?
- Du var fantastisk. - Du er bedre på fire ben enn på to.
- Bare si det, Charles. - Tenk deg premieren.
Leger, advokater, forretningsmenn med deres koner, gallakledde.
De har betalt og forventer teater.
Teppet går opp og så er det krokodiller og alver og sjørøvere og indianere!
- Og jeg vet ikke hva. - Jo, Charles.
- Du er et geni! - Ikke vær nedlatende, James.
- Vet du hvor mye jeg har lagt ut? - Hold av 25 seter på premieren.
Spredt rundt om.
- Blir de betalt for? - De blir fylt.
- Jeg spør om de blir betalt for? - Onkel Jim?
Kan jeg snakke med deg et øyeblikk?
25 seter. Det blir bra. Det blir fantastisk.
- Hvem betaler for dem? - Du har teateret. De blir besatt.
Flott! Jeg flyr!
Vi behøver ikke trekke så mye.
Mor bad meg ta guttene med ut i ettermiddag. Hun trengte ro.
Hun skalv så fælt at hun klarte ikke drikke teen.
Jeg er ikke dum, onkel James. Jeg fortjener å vite sannheten.
- Jeg kjenner ikke sannheten. - Men du tror det er alvorlig?
Kanskje. Legen ville at hun skulle ta noen prøver.
- Overtal henne til å gå. - Hun vil ikke høre.
Alle mine gode hensikter for familien din, har visst bare gjort skade.
- Jeg har åpenbart laget røre av ting. - Har bestemor jagd deg bort?
Hun prøvde i hvert fall av alle krefter. Og kan hende med god grunn.
Det er ikke deg. Hun bare ...
Hun vil ikke at mor skal være ulykkelig.
Se på det.
Så praktfullt.
Gutten er borte.
En gang i løpet av de siste 30 sekundene ble du voksen.
Da tror jeg du skal snakke med henne.
- Jeg vet ikke hva jeg skal si. - Det klarer du aldeles utmerket.
Hr. Barrie, beklager å avbryte.
Nana, han har svimt av.
- Hva skjedde? - Kostymet er nok for trangt.
Det er ikke mulig. Er snart tilbake, George.
Stram den godt. Og så den siste.
OK, flaks med vingene.
- Kan jeg få prøve? - Ja. Dra litt der.
- Får jeg også prøve? - Om et øyeblikk.
- Jack, dra meg høyere! - Gi dere nå, gutter. Kutt ut.
- Å nei, jeg er fryktelig lei for det. - George?
Hr. Barrie. Fru Davies vil gjerne snakke med deg.
Nei, bare hr. Barrie.
Har du oppmuntret til dette?
- Oppmuntret til hva da? - Du vet utmerket godt hva.
George vil ikke la dem ordne armen hvis ikke jeg lar meg undersøke.
Jeg skjønner.
Da må du vel det, da. Han er en ganske sta ung mann.
Dette er absurd.
De vil ikke si noe nytt.
- Så du har snakket med en lege alt? - Det angår ikke deg.
Jeg forstår at min tilstand er alvorlig.
Men uansett ønsker jeg at livet fortsetter som før.
Så jeg tar undersøkelsen -
- og de medisiner de anviser. Men jeg vil ikke vite hva de er for -
- og heller ikke at du graver og spør om det.
Det ville jeg ikke drømme om.
Mary?
Peter, kan du hjelpe George å folde lommetørkleet? De er i lintøyskapet.
- Ja, mor. - Jack, skjorten din stikker alltid ut.
- Du må sjekke skjorten i pausen. - Ja, mor.
Skal du på premierefest?
Bare en kort stund, i så fall. Billettene!
- Med ungene? - George!
Muligens. Kan du se om George har billettene? Jeg leter på bordet.
Mor, spør om George har billettene. Michael, hvor er sokkene dine?
Vent her, ikke rør deg.
PREMIERE
Ta føttene hennes, George.
Vi må ha flere tepper.
Ta med deg Michael.
Hun ser verre ut nå enn da vi var på sommerhuset.
- De 25 setene, har noen kommet? - Ikke ennå.
Har noen spurt om ledige plasser? Da bør du begynne å selge dem.
- Har du sett familien Davies? - De 25 plassene, er de fylt opp?
Hvem har du invitert? De kommer ikke.
- Plassene blir fulle. - Ja, du har lovet meg det.
- Har du sett familien Davies? - Nei.
- Jack dro for å hente dr. Brighton. - Jeg trenger ikke lege.
Jo, det gjør du, kjære. Jeg skal hente litt kamille til deg.
Peter er her om du trenger noe.
Peter.
- Kan jeg gjøre noe for deg, mor? - Nei, kjære.
Du må gå på teateret.
- Det kan jeg da ikke. - Jo, du kan. Jeg vil at du gjør det.
Og at du kommer hjem og forteller meg alt sammen.
- Vær så snill. - Det er bare et skuespill.
Det spiller ingen rolle.
Jeg skal gjøre det.
Ta den frem.
Åpne den.
Jeg har aldri vært så stolt av deg.
Forestillingen begynner, mine damer og herrer.
Det er greit.
Vi har tid til å selge de 25 plassene. Det begynner nå.
- Charles, nå er de her. - Hvem er her?
Du må tilgi dem at de er sene, korte ben, lang vei fra barnehjemmet.
- Hva gjør de her? - De skal se stykket. De er de 25.
25 plasser gitt til foreldreløse. Marerittet er komplett.
- Du kan starte forestillingen din nå. - Den er din.
Få dem på plass.
Unnskyld meg. Denne veien.
Vi fikk en av de bedre kledde.
Jeg vil du skal vite at jeg synes du er en strålende hund.
Jeg vil ikke legge meg! Vil ikke!
Nana, den er ikke seks ennå. Bare to minutter til.
Vær så snill. Et minutt til.
Nana, ikke gneldre på meg!
Hvem er du?
Er det ingen der? Men jeg så da et fjes.
Barna mine!
- Hvordan er det med henne? - Hun hviler.
- Får jeg se henne? - Du trenger ikke involvere deg.
Hun vil se ham.
Siden du har skjult visse fakta om min datters tilstand for meg, -
- føler jeg ingen lede ved å vise deg ut. George, gå opp!
Slutt å kommandere meg! Dette er ikke ditt hus, det er vårt.
Fordi mor trenger hjelp, gir deg ikke rett til å herske over livet hennes.
Hun er ikke noe barn lenger! Vil hun se onkel Jim, så får hun det!
Det kan ikke du hindre.
- Mor? - Ja, kjære.
James.
Nei. Skuespillet ditt!
Se på alt dette.
Jeg ville ha kommet. Det ble bare ... så mye å gjøre her.
La oss se. Her må det stoppes.
Fire gutter, ingen ende på lappene.
Klarer knapt å holde tritt.
Jeg har ikke tid til alt dette.
Ikke se slik på meg, James. Du får meg til å føle meg så avdekket.
Gutter, får jeg et øyeblikk med moren deres?
De ser det tydelig. Du kan ikke fortsette å late som om.
Late som om?
Det var du som brakte "late som" inn i familien, James.
Du viste at man kunne endre ting ved å tro på det.
- Mange ting, Sylvia. Ikke alle. - Men de tingene som betyr noe.
En tid nå så har vi latt som om du er en del av familien, ikke sant?
Du har kommet til å bety så mye for oss, at nå -
- spiller det ingen rolle om det stemmer.
Og selv om det ikke er sant, -
- selv om det aldri kan bli det, -
- så må jeg få fortsette å late som om ...
... helt til slutt -
- med deg.
- Jeg er så snill. - Hvordan gjør du det?
Du tenker deilige, nydelige tanker, og de løfter deg til værs.
Du er så kjapp. Kan du ikke gjøre det langsomt en gang?
Ja, nå skjønner jeg, Wendy.
Jeg må blåse alvestøv på deg først.
Prøv fra sengene nå.
Bare vrikk på skuldrene sånn, og la det stå til.
- Jeg fløy! - Så flott!
Ta hverandre i hendene.
- Se på meg! - Dette liker jeg.
Da drar vi ut.
Den andre til høyre og rett fram til morgengryet!
Genialt.
- Sylvia, ligg stille. - Jeg føler meg litt bedre.
Det har vært en fæl dag i dag, bare.
Dra tilbake på teateret, du.
Finn Peter.
Naturligvis.
Tusen takk.
Er det noe annet jeg kan gjøre for deg?
Nei.
Jo, jeg har alltid villet dra til Drømmeland.
Du lovte å fortelle meg om det.
Ja, det gjorde jeg.
Men det er litt for sent nå.
Kanskje om ikke så lenge.
Helt sikkert.
- Vil vi drukne begge to? - Se som vannet stiger.
Det må være halen på dragen vi lagde til Michael.
Husker du? Den rev seg ut av hendene på ham og fløy av sted.
- Dragen! Kanskje den kan bære deg? - Oss begge.
Den kan ikke løfte to. Michael og Krølla prøvde.
Jeg drar ikke uten deg, Peter.
La oss trekke lodd.
Og du en dame? Aldri!
- Klar, Wendy? - Peter!
- Ikke slipp, Wendy - Peter, jeg er redd!
Hold fast, Wendy!
Peter!
Å dø må være et fryktelig stort eventyr.
Jeg er glad du kom.
Jeg har aldri gått glipp av en premiere.
Jeg antar at du har hørt om Gilbert og meg?
Ja. Litt av en skandale, sies det.
Hvordan er det med deg?
Jeg har det bra. Hva med deg?
Jeg er lei for det.
Ikke vær det. Uten den familien kunne du aldri ha skrevet noe slikt som dette.
Du behøver dem.
Farvel.
- Hr. Barrie. - Fru Snow.
Det er den hyggeligste teateraften jeg har hatt.
Takk for det. Hvor er hr. Snow?
Han har nok forlatt oss.
Han ville stortrivdes i aften.
Sjørøvere og indianere. Han var som en guttunge selv.
Helt til det siste.
Så leit. Hvordan klarer du deg?
Jeg klarer meg godt nok nå.
Det er vel på grunn av den tikkende krokodillen, er det ikke?
Tiden jager etter oss alle, er det ikke slik?
- Slik er det. - Her er drinken din, tante.
Jeg skal ikke holde på deg.
Hyggelig å se deg. Jeg føler med deg.
- Var det hr. Barrie? - Det var hr. Barrie.
Hva synes du?
Det handler om sommeren vi hadde sammen, ikke sant? Om oss alle.
Likte du det?
- Det er magisk. Tusen takk. - Det er jeg som takker.
- Tusen takk, Peter - Dette er Peter Pan. Så nydelig.
Er du Peter Pan? Du er sannelig litt av en eventyrer.
Se, det er sant. Han kaster ikke skygge.
Men jeg er ikke Peter Pan.
Han er det.
Ingen bedring siden jeg var her sist?
Nei.
Har James overhodet vist seg i dag, mor?
Dr. Brighton, kan jeg få et par ord?
Unnskyld meg et øyeblikk.
Du har ikke holdt ham borte, har du?
Jeg håpet faktisk at han ville komme. Det ville vist at jeg tok feil av ham.
Men med suksessen med stykket, så banker vel hele London på døren hans.
Jeg er lei for det, kjære.
- Hva er det? - Det er en hemmelighet.
- Hysj, Michael. - Jeg har ikke sagt noe.
- Mor, kan du komme ned et øyeblikk? - Naturligvis kan hun ikke det.
Jeg tror faktisk at en liten tur vil gjøre henne godt, frue.
Går det bra?
Dette er ingen god idé.
- Hva har dere funnet på? - Bare vent og se.
Det er et stykke.
Det er ikke bare "et stykke", Michael. det er selve Stykket.
Vi må nok finne oss i et par nødløsninger.
Mye må fremdeles bare lates som om. Slik det skal være, nemlig.
Michael, kom og sitt hos mor.
Når dere er klare.
Jeg vil ikke legge meg! Vil ikke!
Nana, klokken er ikke seks ennå. Bare to minutter til. Vær så snill!
- Kjenner du alver, Peter? - Ja.
Men de er nesten døde alle sammen nå.
Du skjønner, da det første barnet lo for aller første gang, -
- sprakk latteren i tusenvis av biter som føk hit og dit. Slik ble alvene til.
Og hver gang et barn fødes, blir dens første latter til en alv.
Så det burde være en alv for alle gutter og piker.
- Men er det ikke det, da? - Å nei, barn vet så mye nå for tiden.
Snart tror de ikke på alver. Og hver gang et barn sier:
"Jeg tror ikke på alver", da faller en alv død til jorden et sted!
Hvem er det?
Ble rødhudene overvunnet?
Wendy og guttene tatt til fange av sjørøverne?
Jeg skal redde henne!
Å, det er bare medisinen min.
Forgiftet? Hvem ville forgifte den?
Jammen, Tingeling, du drakk medisinen min.
Den var forgiftet.
Og du drakk den for å redde livet mitt.
Tingeling, -
- dør du nå?
Lyset hennes svinner hen.
Går det ut, er hun død.
Stemmen hennes er så lav at jeg knapt hører hva hun sier.
Hun sier hun kanskje kan bli bra igjen -
- om barn trodde på alver.
Tror dere på alver?
Si fort at dere tror.
Klapp i hendene om dere tror.
Klapp høyere.
Tusen takk.
Det er greit, kjære. Gå du.
Det er Drømmeland.
Så mange perfekte dager.
Jeg hadde begynt å tro at vi kunne fortsette slik for alltid.
Å, hold opp!
Hun ville ikke blitt hos deg for alltid. Hun hadde en mann, faren min.
Hun brød seg aldri om deg slik hun brydde seg om ham.
Jeg prøver ikke å ta din fars plass, Peter.
Det vil jeg aldri klare.
Best du lar ham gå.
George, kan du ta guttene med hjem? Jeg kommer straks etter.
Jeg er så lei for det. Jeg har ødelagt alt jeg kom nær i denne familien.
Ikke tillegg deg selv så stor betydning.
Peters sorg har ikke med deg å gjøre.
- Men hvis jeg hadde litt mer tid. - Nei, det ville ikke vært godt nok.
Hvis litt mer tid er alt du kan avse, får du la ham være i fred.
Jeg vet du ikke setter særlig pris på meg, og det respekterer jeg.
Men jeg var svært glad i din datter og er fryktelig glad i guttene.
- Jeg tror de behøver meg nå. - Er det sant?
- Og for hvor lenge etterpå? - Hva mener du?
Sylvia satte krav om delt verge i testamentet sitt.
Du hr. Barrie ... og meg.
Hva sier du til det?
Jeg vil respektere min datters ønske -
- noe jeg burde ha gjort oftere mens hun levde.
Men hvis du ikke er rede, -
- så forsikrer jeg deg at jeg kan ta meg av guttene på egen hånd.
Tror du jeg vil svikte guttene?
Sitt ned, Peter.
Mor limte den sammen igjen -
- etter at jeg ødela den.
Og da jeg hadde sett stykket, begynte jeg å skrive igjen -
- og har ikke klart å slutte.
Det ville glede henne å vite.
Hør her.
Jeg snakket nettopp med bestemor.
Og jeg blir.
For godt.
Jeg er lei for at jeg var så fæl.
Ta det med ro.
Det er bare at -
-jeg trodde hun alltid ville være her.
Det gjorde jeg også.
Men faktisk ...
... så gjør hun det.
Fordi hun er på hver eneste side -
- i fantasien din.
Du vil alltid ha henne der.
Men hvorfor måtte hun dø?
Jeg vet ikke hvorfor.
Når jeg tenker på moren din vil jeg alltid huske hvor glad hun så ut -
- da hun satt her i stuen og så et stykke om familien sin.
Om guttene sine som aldri ville bli voksne.
Hun dro til Drømmeland.
Du kan besøke henne når som helst -
- om du bare drar dit selv.
Hvordan da?
Ved å tro, Peter.
Bare tro.
Jeg ser henne.